Către decanul Universității Princeton.
Cea mai influentă persoană din viața mea...
E Maica Tereza, al cărei exemplu m-a ajutat să depășesc aroganța
ce amenința după ce am luat 1600 de puncte la teste și o bursă națională de merit.
Cea mai influentă persoană m-a învățat cel mai important cuvânt pe care-l știu.
Aloha, pe care...
Către decanul Universității Princeton...
din partea Cristinei Moreno.
Cea mai influentă persoană din viața mea a fost mama, fără îndoială.
Cred că am început drumul către acest eseu
acum 12 ani, în Mexic, când tata ne-a părăsit.
Mama a simțit nevoia să mă protejeze
atât de mult, că nu voia s-o văd plângând.
Șmecheria era
să treacă peste asta cât mai repede și mai discret posibil.
Atât de mult voiam s-o protejez,
că nu i-am mai spus că o auzeam.
Mama m-a ținut în Mexic cât a putut de mult,
ca să învăț să trăiesc ca hispanicii.
În cele din urmă, și-a dat seama că avem ultima ocazia să schimbăm ceva.
Aveam să plecăm spre America.
"O lacrimă."
"Doar una."
"Să fie una bună", mi-a spus.
Ea avea să fie Mexicul meu.
Pentru că dosarul de admitere e act public,
o să spun că am venit în SUA
la clasa economică.
Ca să mă crească așa cum se cuvine,
mama avea nevoie de siguranța culturii ei.
Așa că am trecut prin Texas...
Bun venit în Texas
unde erau doar 34% hispanici,
și am ajuns la Los Angeles,
unde erau 48% hispanici.
Uită-te la Detroit Pistons!
Și maică-ta îți strigă să te trezești. Dar nu, ce să faci?
Nu-i vezi. De ce? Pentru că ești ucis,
ești strangulat de fanii Raiders.
Ce se găsește în Oakland? Niște psihopați...
Câteva minute petrecute într-un mediu străin
și după câțiva pași am ajuns iar acasă.
Verișoara preferată a mamei mele, Monica, ne-a primit la ea.
În următorii șase ani,
nu ne-am aventurat în afara noii noastre comunități.
Mama avea două slujbe, câștigând 450 de dolari pe săptămână,
amândouă făceam totul ca să ne meargă bine.
Eram în siguranță, eram fericite.
Dacă m-aș fi putut opri la șase ani.
Dar mă dezvoltam.
La primul meu bal,
în timpul cât a durat ca mâna unui băiat
să coboare de pe spate pe fund,
a devenit evident că va trebui să renunțe la slujba de noapte
ca să stea cu ochii pe mine.
În câteva zile își programase alt interviu.
Avea nevoie de 450 de dolari dintr-un singur loc.
Și asta însemna, după tot timpul petrecut în America,
să intre în sfârșit pe teren străin.
Bună ziua!
Da, am venit pentru interviul cu doamna Clasky.
Excelent! Ați ajuns.
Intrați! Ușa din față e deschisă și noi suntem în spate.
Spune-mi Deborah.
Faptul că a rezistat a ajutat-o.
Nu mai era intimidată.
Munca pentru albi nu mai prezenta probleme.
Era o simplă slujbă.
America albă strălucea la orizont.
A depășit diferențele culturale.
Dumnezeule! Te simți bine?
Stai liniștită, nu sunt supărată.
Am căutat decorațiuni pentru geam, ca să nu mai intre lumea în el.
În loc să accept ce era în stoc, adică ceva oribil, am dat o comandă,
dar o să proiectez eu ceva special, așa cum trebuia să fac...
Ce importanță are asta, când îți curge sânge din nas?
- Taci din gură, Deborah. - Asta era, mamă.
- Nu avem gheață, Bern! - Ia ceva congelat.
Apasă!
Ia asta!
E ciudat că ți-am dat bani? Mă simt oribil.
Nu-i nimic.
Termină!
Îmi cer scuze pentru deranj.
Organizez o strângere de fonduri pentru școală diseară.
E o harababură. Stați aici!
Poftim!
Da... E perfect.
Aruncă-l!
E verișoara mea.
Stă aici de ceva vreme și înțelege câte ceva, dar nu
vorbește engleză, însă oricum...
Stă în apartamentul meu și...
- Cine a venit pentru slujbă? - Ea.
Ești superbă.
Nu s-a vrut un compliment. E mai mult o acuzație.
- Mamă! - Spune.
Scuzați-mă, ea e fiica mea, Bernie,
- și ea e mama mea, Evelyn Wright. - Evelyn.
- Vreți să stați la umbră? - Nu, e în regulă.
Vreți cremă de protecție? Am una de factor 70.
Îi place soarele.
Purtăm pulovere identice. E de bine.
Vrei limonadă?
Limonadă? Vreți? Amândouă?
Bine, să discutăm.
Am doi copii. Soțul meu e un bucătar excelent. De parcă asta ar însemna ceva.
- Oricum, lucrează noaptea și... - Tu lucrezi?
Da. Nu. Nu acum. De ce? De unde știai să întrebi asta?
E în regulă, pot să discut, dar...
Am avut o firmă de design publicitar până acum patru luni,
când n-a mai rămas nimic din ea.
- Acum sunt mamă cu normă întreagă. Vai! - Dublu vai.
Am doi copii. Georgie are nouă ani, pe Bernie o știți,
iar mie îmi place ca și casa să-mi semene.
Sunt relaxată și meticuloasă în același timp.
Aici contează prenumele și apropierea.
Trebuie să știe și ea. Dar țin la casă.
Îmi cer scuze, n-ai suficient timp să traduci.
Cum te cheamă?
Llamo. Știu și eu cinci cuvinte în spaniolă.
Flor Moreno.
Floor?
Flor.
- Floor? - Nu, Flor.
Floor.
Flor.
- Înseamnă "floare", nu? - Da.
- Floor, podea? - Flor.
- Flor!
Am picat vreun test de atenție?
Ce-a spus?
Dacă îți îndoi limba și apoi o relaxezi, o să-ți iasă,
dar e greu pentru americani
și e foarte drăguț că te străduiești. Majoritatea nu s-ar obosi.
Mă înțelege.
Flor.
Proastă, dar încăpățânată, nu?
Vezi ce-ai făcut pentru mine? Exact asta îi trebuie copilului.
Răbdare și încurajare.
Bine, bani.
- La revedere! Abia aștept să te văd. - Te iubesc.
Se lucrează șase zile pe săptămână. 7, 8, 12 ore, depinde.
Te ocupi de gospodărie, duci copiii.
Cât vrei pe săptămână?
- Cât spuneți. - Nu!
Nu. E o întrebare importantă,
pentru că dacă ceri prea puțin înseamnă că n-ai o părere bună despre tine.
Dacă ceri prea mult înseamnă că profiți de noi. Deci?
1.000 de dolari.
Glumește!
650 de dolari!
Bine ai venit în familie!
Vreau să-ți arăt casa.
Haide!
Nu știam că mama își făcea griji imense în privința banilor,
până când n-am văzut-o prima oară fără probleme financiare.
O masă pentru două persoane.
- Sărbătorim. - Pe aici!
Aici e bine?
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Poftim!
Poftă bună!
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
E scump.
Scuzați-mă!
Bărbații aceia vor să vă facă cinste.
Mulțumesc.
- Nu, mulțumim. - Bine.
Îmi pare rău.
E jenant.
Mama spune să le ziceți: "Cine vă credeți?"
"Nu vedeți că sunt cu fiica mea, pentru numele lui Dumnezeu?"
Bine.
A spus: "Cine vă credeți?"
E cu fiica ei. Cu fata cea mai mică.
Depășesc pe stânga!
Pe stânga!
Bună dimineața, Flor! Ne vedem acasă.
Gustă!
Nu e bună?
Gândește-te serios să te trezești.
Încă nu trebuie s-o faci, dar te gândești serios la asta?
- Da. - Bine.
Doamne! E incredibil.
Ajungea și "e bun".
Mă bucur că-ți place.
Dar te descurci și fără asta.
Nu!
Flor, să nu-l pui pe Chum să aducă ceva.
Nu sunt supărată. Mă gândesc la tine.
Sunt drăguță.
Bine. Doar
să nu-i dai mingea câinelui. Nu i-o arunca.
Niciodată câinelui ăsta. Bine? Niciodată.
Poți să ne faci niște cafele? Bine?
Bine. Mulțumesc.
- Acum? - Da. Trezirea adevărată.
Tată!
Ești la fel de supărat ca și mama pentru ce s-a întâmplat?
Nu, Georgie.
Ești supărat pe mine?
- Nu. - Bine.
Să sperăm!
Când e vorba de copii, trebuie să fim în aceeași tabără!
Uniți, să-i educăm serios.
Știi câte cărți am citit despre educarea copiilor?
Deb, încă din liceu ne citim gândurile. Profită de asta.
Ce anume i-ai spus lui Georgie?
"Nu sunt supărat."
Personajul pozitiv,
personajul negativ.
Haide!
Ce naiba faci? Totul e în regulă.
- John. - Da.
Crezi că dacă-mi pipăi sânii
- o să rezolvăm problema? - Altă dată a dat roade.
Acum mă enervează.
- Am greșit sânul. - Doamne!
Nu, te înțeleg.
Nu încerca să mă calmezi! Nu face asta!
E ceva important pentru tine, pentru noi.
Vreau să fiu sincer cu Georgie. De asta i-am răspuns așa.
Asta nu e ceartă.
Ba da!
Ne certăm, John. O ceartă mare, în sfârșit.
Nu mai fi atât de enervant de calm.
Dumnezeule, salvează-mă!
Bună!
Nu știam că Deb a găsit pe cineva. Lucrezi aici?
O să ajuți în gospodărie și cu copiii?
Lucrezi aici și nu vorbești engleză deloc?
Ajunge să sune la urgențe și să apese pe 2, pentru limba spaniolă.
Asta e...
Flor, ei sunt Georgie și John. John, ea e Flor.
Flor.
Excelent! Îl duc pe Georgie la școală.
Nu, lasă-mă pe mine. O să-i arăt lui Flor ce are de făcut.
Flor, vino cu mine, te rog!
Hai! Mulțumesc.
- E supărată. - E în regulă. Deb?
- Ce? - Mă iubești.
- Nu e cel mai bun loc posibil. - Eu sunt de vină.
Îmi pare rău.
Nici o problemă. Ești noul angajat, Alex, nu?
Bine ai venit! E prima zi.
John, trebuie să-ți spun ceva foarte important.
- Fir-ar să fie! - Ce?
Victor a recunoscut un critic la telefon.
- De unde? - De la The Times.
Pun pariu că a traversat țara numai pentru noi.
- Dacă ai emoții, plimbă-te! - N-am nevoie de plimbări.
Vin cu tine. Știu o tehnică de respirație.
De ce crezi că-mi fac griji? Cum o să gătesc?
Nu asta e problema.
Am lucrat la un restaurant de patru stele din New York.
Parcă stăteai la coadă ca să devii imbecil.
Oamenii își pierdeau accentul.
Nu mă mai trăgea inima să lucrez acolo. Înțelegeți?
- Nu. - Sunt de acord cu tot ce-ai spus.
Te admir pentru sentimentele tale. Sper să le pot adopta.
Aici, doamnelor.
Nu știu ce să-mi doresc.
Gândul la o stea îmi face greață,
dar când ai patru, nu poți spune decât: "Doamne, mi-au luat o stea!"
- Lui The Times i-a plăcut primul fel. - Știi ce vreau?
Trei stele și un sfert. Da, ar fi perfect.
Ești bun, dar nu atât încât să fii dezamăgit
că nu ești simbolul excelenței.
Ești suficient de respectat. Te caută oameni buni.
Afacerile merg bine, nu haotic.
Ești exact sub radar, unde poți să-ți vezi de ale tale.
Ai o viață bună, frumoasă.
Ștergeți bine!
Eram la vitamine, când fata asta hip-hop, cum o cheamă?
Ce surpriză! Mulțumesc. Vrei?
Fetița asta hip-hop, cum o cheamă? De la Grammy-uri.
E celebră. O știți, copii.
Dumnezeu să binecuvânteze bariera lingvistică.
Nu te plictisești cu mine.
În fine, îmi zice:
- "Nu ești Evelyn Wright?" - Doamne!
În primul rând, și-a amintit de mine de pe copertele vechi.
- Da. - Apoi...
- Te rog! Cum o cheamă? - Termină!
- Face povestea mai reușită. - E foarte frumoasă și așa.
A spus:
"Când cred că totul e"...
Scuzați-mi limbajul, scuzați-i limbajul: "Așa și pe dincolo,"
"pun un album al tău."
Doamne!
Ce drăguț!
Crezi că viața ta e rușinoasă, când deodată
cineva e încurajat de ea.
- Înțelegi? - Cred că da.
Mamă, nu e nici măcar prânzul.
- O să meargă. - Nu știu nimic.
Eliberează-ți mintea!
"Președintele a cărui politică"
"a dus, în opinia multora, la Marea Criză."
Nu știu.
- Numește un aspirator. - Ce?
- Gata, știu. - Hoover.
- Am spus că știam. Nu mă crezi? - Bine.
Nu mai știu nimic.
Hoover a fost urmat în post...
Nu-mi vine nimic în cap. Mi-e rușine. E vina mea.
Am pierdut tot timpul cu matematica, o să am noroc dacă trec.
Termină!
Omul pe care-l cauți nu e rus.
- Cum adică? - Nu e din Rusia.
Roosevelt!
Dacă aș fi știut asta, aș fi răspuns.
- Surpriză! Haine noi. - Ce?
- Ce-am făcut bine? - Era o reducere la un depozit.
Mi-am pierdut mințile. Am luat multe.
Excelent! Avea nevoie de avânt.
Astea erau împreună. Eu nu le-aș purta împreună. E prea mult.
Opt?
Ce?
- Mărimea opt. - Ce?
- Bernie, ascultă! - Ce se întâmplă?
O s-o faci și o să arăți superb.
Iubito, eu doar... O să slăbești și...
Știi...
Mă bucur că n-ai ajuns mai devreme, pentru că
n-aș fi apucat să-ți spun că
darul tău pentru mine
e o prostie.
- Iubito, eu... - Te rog, scuză-mă!
- Bernie... - Eu doar...
Vreau să fiu singură acum. Îmi pare rău. E în regulă.
Trebuie să îndurăm și așa ceva, dacă e s-o ajutăm.
Te aștept aici.
Pediatrul ei s-a ocupat de greutatea fiicei lui, care poartă mărimea opt.
Tată, nu! N-ai nevoie de un moment de liniște?
Ba da.
Despre chestia asta vorbeam eu, John.
Trebuie să fim pe aceeași lungime de undă. Asta e cel mai important.
Nu înțeleg de ce trebuie să fie așa greu.
Vreau un minut de liniște.
E prinsă între cele două mărimi. M-am gândit.
Ce să fac? Să-i încurajez negarea
sau s-o motivez să slăbească? Flor?
Eu plec.
- Bine. - Te duc până în stație.
Scuze, nici nu ți-am deschis ușa.
Nu, voiam să spun...
Mama nu-l înțelegea pe șeful ei.
Părea la fel de supărat ca și ea pentru ce pățise Bernice...
Rahat!
...dar nu făcuse nimic.
Nu mai am scuze pentru stăpâna casei!
Mâine are examen. N-avea nevoie de așa ceva.
Și ce privire avea când a primit cadourile!
Parcă pentru o secundă s-a gândit
că toate problemele cu mama ei se rezolvaseră.
Părea un om bun
dar pentru cineva care-i cunoștea bine pe bărbații "macho" hispanici
părea să aibă sentimentele unei femei mexicane.
Ea nu știa cum să reacționeze, așa că a fugit.
Ce faci? Încă n-am oprit.
Te duc până în stație.
Lasă-mă să te duc până acolo.
Te duc eu.
Până acolo.
Cât de ciudat a fost drumul?
Îmi cer scuze.
Ești liberă. Da.
Pa!
O cerere simplă a mamei mele m-a speriat.
Regulile ei se schimbau.
Pierdea lupta care-i cerea să nu se implice în familia Clasky.
"Probează."
Probează...
"Hai, probeaz-o."
Hai, probeaz-o.
Hai.
Există o diferență culturală
pe care doresc s-o explorez științific la Princeton.
Cred că femeile americane
au aceeași părere despre greutate ca și hispanicele.
Au nevoie de confortul rotunjimii.
Când această dorință e suprimată de dragul modei
și privațiunile fac legea,
femeile americane care țin regim...
Stânga!
...încep să se teamă de orice are legătură cu rotunjimile,
cum ar fi poftele, dorințele...
Stânga!
...sexul, mâncarea,
creșterea copiilor.
Tot ce e mai bun în viață.
Vai!
Are gusturi.
Hai, probeaz-o.
Când ai învățat să vorbești engleză?
Probeaz-o.
E prea strâmtă. Nu-mi vine.
Bernice, probeaz-o.
E prea mică. Eu sunt prea grasă.
- Probeaz-o! - Bine.
O să-ți arăt.
Mulțumesc.
Ce mod frumos de a începe ziua!
Cea mai îngrijită mexicancă a învățat prima propoziție
și o folosește ca să mă chinuie să intru
într-o...
- Îmi vine! - Bine.
Nu.
Mulțumesc.
Ce s-a întâmplat cu Frere Jacques și cu Itsy-Bitsy Spider?
- Dă-te! - Știu.
De fiecare dată când are un coșmar, îl învăț o melodie veche a mea.
Așa, coșmarurile lui au un scop.
Dar nu trebuie să cânt pentru nimeni.
Da, s-a înțeles.
Câte exemplare ai vândut din melodia asta, bunico?
Îi place să știe treburile astea.
Era celebră.
Asta e.
76.000, mult pentru un album de jazz.
Restaurantele orașului
Iisuse!
Du-te în mă-ta!
Tată!
De ce țipi?
Tată nebun, tu de ce nu țipi?
Mă străduiesc. Trebuie să trec peste șoc.
"John Clasky..."
- Nu. - Da.
"John Clasky, care la 25 de ani"
"a impresionat lumea restaurantelor newyorkeze,"
"a revenit drept un veteran tânăr și încrezător,"
"care riscă în combinațiile sale..."
- Tată. - Vorbește sora ta.
"...începând cu o succesiune de aperitive"
"constant îndrăznețe."
Tată, e grozav!
Doamne!
Asta e.
"Mâncând la acest restaurant mic și pasional ideal"
"simți nevoia să abandonezi precauțiile."
"Pentru mine,"
"John Clasky e cel mai bun bucătar din SUA."
- Uite ce frumos ai citit! - Perfect, tată.
John, patru stele. Doamne!
Parcă și arăți diferit.
Oare ce-o să facă mama?
Am citit!
Bine. Ce e?
Nu știu.
Sunt fericită pentru tine și pentru munca pe care ai depus-o.
Dumnezeule!
Bine.
Stai liniștită, te aștept.
Frumoasă mișcare!
Suntem șmecheri.
Doamnelor și domnilor, mama a doi copii. Priviți!
Arăți bine.
Ești prea frumoasă. E ridicol.
- Îmi placi. - Bine, eu te iubesc.
Hai!
Nici n-ai nevoie de mine, nu?
Haide! S-a pornit.
Se descurcă singură.
Nu.
Nu fi tristă. Te distrai, jur!
Deb, înveselește-te!
Ce să fac cu mine?
Încă nu!
Excelentă partidă de sex.
E John Clasky.
"Ți-am citit cronica favorabilă."
Ți-am citit cronica favorabilă.
Mi-au citit cronica ta favorabilă.
- Drăguț! - Până acum, nu.
Îmi pare rău. Ce faci?
Bine.
Bucură-te!
Da, sigur.
Felicitări!
- Trebuie să vorbim. - Bine.
- O meriți. - Ai fost senzațional.
Felicitări! Ați muncit din greu. Bravo!
- Pietro, ce e? - Am primit o ofertă grozavă.
Toți vor să mă susțină de când a apărut articolul.
Nu pot să te pierd și să mențin programul ăsta.
Nu pot continua așa decât cu tine.
Cred că tocmai ți-am oferit o poziție de negociere incredibilă.
Ai cedat 20% din restaurant
fără să te consulți cu mine?
A trebuit s-o fac, altfel îl pierdeam.
N-aș mai fi avut suficient timp pentru familie.
- Eu nu exist. - Ba da, sigur.
Eram îngrijorată, încercam să aleg momentul potrivit ca să discutăm
despre închirierea unei cabane la vară.
Cred că momentul e bine ales.
- Mamă, a venit agentul imobiliar. Vii? - Du-te!
Vin mai târziu.
- Bună! - Bună ziua!
- Eu sunt Mike. - Deborah. Bună!
Tocmai a ieșit o ofertă bună pe piață, așa că începem de sus.
- Bine. - În regulă.
N-o să fiu niciodată o fată al cărei păr
se așază perfect într-o decapotabilă.
Trage-ți scaunul în față.
Eu doar...
Încă puțin. Bine.
Cred că ai probleme.
Uite!
Nu e superb?
E frumos, e fabulos. Perfect.
Ce cuvânt e identic și în spaniolă?
Mulțumesc.
Asta o să fie camera ta.
Stai liniștită, o să aduc multe lucruri frumoase.
Ai întrebat-o dacă poate sta aici?
Haide! Nu sunt autobuze de la ea până aici.
Nu se pune problema. Haide!
Cartierul, plaja Carbon.
Ce să alegi?
O să fie grozav.
Cineva o să-ți explice tot. Haide!
Trebuie să înveți engleză. De ce nu învață engleză?
Ai grijă.
Trebuie să învăț să spun "trebuie să înveți engleză" în spaniolă.
Scuză-mă!
- Scuză-mă, vorbești engleză? - Da.
Vrei să mă ajuți? Poți să-i traduci ce spun?
Sigur.
Veșnic.
O să...
Așteaptă puțin.
Bună!
Am închiriat o casă pe perioada verii
și trebuie să doarmă acolo, din cauza orarului autobuzului.
Nu, îmi pare rău.
Ce? De ce?
Nu poate, din cauza fiicei ei.
Ai o fiică?
Și n-ai spus nimic de ea?
Mi se pare o nebunie că nu știu asta.
Nu traduce ce nu-i spun ei.
A spus că nu poate sta aici.
- Pentru că fiica ei... - Am înțeles.
Poate să stea și fiica ei aici. Spune-i asta.
Deborah, dacă nu ne-a spus despre copil,
cred că ține mult la intimitatea ei.
Găsim noi o soluție ca să poată sta acasă.
Nu mă deranjează s-o duc cu mașina noaptea.
Să scutim lumea de prezența ta pe drum, bine?
Ce mă fac?
Îmi pare rău, dar trebuie s-o fac.
Doar pe perioada verii.
Nu vreau să te pierd, dar...
A zis că stă aici.
Cristina!
Malibu.
Prima oară când vezi frumuseți naturale aflate în posesia cuiva,
oceane ce servesc drept curți, te simți amețit.
Doamne!
Nu știam că Dumnezeu are un magazin de jucării pentru bogați.
Plajele sunt atât de curate! E frumos.
Trei luni?
O să stăm aici trei luni.
O să stăm pe plajă trei luni! E incredibil!
Vrei să înotăm?
Uită-te la copilul ăsta.
Ai face o avere ca mamă-surogat.
Bună! Eu sunt John.
- Bună! - Grozav!
Hai să-i cunoști pe toți.
Eu sunt Deborah și ea e fiica mea, Bernice.
El e Georgie
și ea e mama mea, Evelyn Wright.
Îmi pare bine!
Fără comparații, te rog.
N-am de gând să răspund la asta. Vino încoace!
Mama spune că e mai bine să vă lăsăm și să ne strângem lucrurile.
Da, instalați-vă.
Mulțumesc. Mă bucur să mă aflu aici.
Uite care-i ideea.
Trebuie să fac un platou,
să servim pești, din sticlă de mare, ca asta.
Bucățele de sticlă pe care nisipul mării
le șlefuiește în timp.
Uite cum facem. Voi căutați așa ceva.
Vă dau 50 de cenți pentru fiecare bucățică.
Un dolar pentru fiecare bucată mai mare decât asta.
Cinci dolari pentru fiecare bucată care nu e maro, transparentă sau verde.
- Chiar trebuie să facem asta? - Ce?
- Haide! - Hai să o facem. Distracție plăcută!
- Hai, Chum. - Du-te și adună!
- Și eu? - Sigur că da.
Mulțumesc.
Doamne! Georgie!
Cristina! Aici.
Dragă Flor, m-am hotărât să-ți fur un pic fiica. Cu drag, Deborah
Dicționar englez-spaniol
Ce e?
E înnebunită din cauza asta.
Flor.
Îmi pare rău.
Îmi pare foarte rău.
O să se întoarcă în curând.
Nu trebuie să lucrezi. Dă-l încoace!
Poftim!
Mulțumesc.
Deb a făcut o greșeală.
Înțeleg ce simți.
Înțelegi ce spun acum?
- Nu. - Bine. Se spune simpático?
Uno momento. Asta e în italiană.
Îmi pare rău pentru ce se întâmplă.
Voiam să știi asta.
Îmi pare foarte rău, sincer.
N-am vrut...
Erau niște scuze normale.
Mă duc la muncă.
Mulțumesc mult.
- Mulțumesc că m-ai dus acolo. - Nu-mi mai mulțumi atât.
Mi-a făcut plăcere să te am cu mine.
Târgul de mărunțișuri a fost...
Nu știu ce să spun. Erau
atâtea lucruri!
Și tu! Știai atâtea despre ele!
Cum i-ai făcut pe oamenii ăia să mai lase din preț!
Cred că ești...
- Nu contează. - Spune-o! Rezist.
Cred că ești
cea mai uluitoare albă pe care am cunoscut-o.
Mă bucur să aud asta.
E ceva absurd, dar foarte apreciat, Cristina.
Doamne! Mulțumesc mult. A fost distractiv.
- A fost cea mai tare zi! - Ce?
S-a întâmplat ceva?
Cristina, spune-i mamei tale că se spală imediat. Nu e mare lucru.
Nu acum.
Ce?
Nu poți să furi copilul cuiva și să-l împaci imediat.
Nu începe. O s-o încep și eu și știi ce se întâmplă.
Îți vine să crezi ce mare scandal face Flor pe tema asta?
Împușcă-mă dacă devin atât de încăpățânată.
Doamnă Clasky, nu-mi puteți lua fiica fără permisiunea mea.
- Ce-i asta? - Pentru dumneavoastră.
De la?
Nu te simți bine.
A fost scrisă la mânie. Stai!
Mai gândește-te la noapte. Dacă tot vrei să mi-l dai, bine.
Luați scrisoarea.
Nu cred că o să gândești la fel și după ce te calmezi.
- Ia scrisoarea, Deborah. - Mai gândește-te la noapte!
Nici n-a vrut să știm că are o fiică
și în prima zi o iei cu tine fără să-i ceri voie?
- Cred că ești un pic... - Cum?
Insensibilă? Elitistă?
Narcisistă? Iresponsabilă? Perversă? Amețită? Cum?
Proastă.
Când o să ia în seamă cineva din casa asta,
din viața asta, și sentimentele mele?
Am încercat să fac un copil drăguț să se simtă bine.
N-are rost să ne certăm pe tema asta.
M-am liniștit și am lăsat-o și pe Flor să se liniștească.
S-a terminat, fii alături de mine.
Am dormit.
N-am nici un ban.
Nu-ți face griji! Nu trebuie să mă plătești.
- Nu-ți face griji. - Glumeam.
- După ce le numeri, strigă-mă. - Am numărat.
De multe ori. N-am dormit. Am numărat.
Cât îți datorez?
640 de dolari.
- Serios? - Da.
- Îmi pare rău. - Nu.
Bine. Nu știu.
Ce-ar fi să ne gândim la asta mâine?
Mi-ai spus că cinci dolari...
Știu, am promis.
Acum îmi amintesc. Lasă-mă să mă gândesc.
Întârzii un pic. Nu-ți face griji. Deb
Cristina?
Ce frumos!
Mama vrea să spun exact ce dorește ea,
- nimic altceva. - Ce?
- Pot sta de vorbă cu tine? - Cu mama ta?
Da, sigur.
Putem vorbi.
Nu trebuie să dorm mai întâi?
Ce e? Stați jos!
Îmi pare rău.
Tu i-ai dat banii ăștia fiicei mele?
Am făcut o înțelegere cu toți copiii.
Nu! Te rog!
Nu vorbești cu mama când îi dai copilului o avere
ca să caute pietre pe plajă?
- Cum se cheamă asta? - Sticlă de mare.
Nu cum se cheamă pietrele.
Cum se cheamă ce ai făcut tu.
Doamne, engreído o să fie rău.
Infatuare.
Nu știam că o să fie atâția bani.
Credeam că o să strângă cel mult 50 de dolari.
Dar 50 de dolari sunt mulți bani.
Știu.
Rahat!
Îmi cer scuze. Hai!
Înțeleg de ce ești supărată.
Scuză-mă!
Poate nu pare, dar înțeleg multe.
Știu cum e când crezi că cineva nu-ți lasă copilul în pace.
N-o să se mai repete.
Niciodată.
- Bine. - În regulă.
E târziu. Culcați-vă!
Să dormim?
Nu.
Dacă treaba asta se putea rezolva cu niște scuze mărunte,
aș fi fost o proastă să mai deschid subiectul.
Dar trebuie să spun că, indiferent de rezultat,
trebuie să fiu nepoliticoasă.
Lasă-i în pace pe copiii altora!
E simplu, nu?
E ușor pentru copii să simtă contradicțiile
și îi încurajează să pună la îndoială valoarea părinților.
Așa se simt mai puțin în siguranță.
Uite...
Soția dumneavoastră o duce în excursii.
Își schimbă părul.
Îi dați bani.
Luați banii înapoi.
N-am vrut să mă enervez. Am fost mai emotivă.
Nu ești cumva ipocrită?
Da, m-ai auzit. Și tu ai făcut același lucru.
Da.
De ce nu-ți ții singură predici? N-ai nevoie de traducător pentru asta.
Ce sunt eu? Ladă de gunoi?
Aruncați toți gunoaiele aici și sperați să pot face ceva cu ele?
Și tu ai făcut același lucru.
Crezi că nu știu că i-ai modificat hainele lui Bernie?
Îmi spune ce i se întâmplă.
Îmi scapă mie ceva?
E vreo diferență între asta și problema ta?
Scuzați-mă.
Nu e nici o diferență. M-am băgat.
Glumești?
E ciudat să spui ceva cuiva
și cealaltă persoană să-ți accepte punctul de vedere.
Sunt uimit.
Mă simt jenată.
Aveați dreptate, eram ipocrită.
Așa ceva nu se întâmplă prea des.
A spus că plecăm oricând vă convine.
Nu! Haide!
Cum să mai lucrez pentru dumneavoastră, după ce am vorbit așa?
Nu poți să-ți dai demisia.
Nici dacă ai vrea. Și știi de ce.
Nu.
Ba știi.
Știi.
De ce?
Pentru că dacă o faci,
Cristina o să se creadă vinovată că ți-ai pierdut slujba.
Și acea vină...
Nu știu dacă ai cunoscut vina.
Știm ce e vina, suntem catolice.
Știm.
Nu-i poți face asta.
Bine ai revenit!
Noapte bună!
Nu-mi poți traduce mereu. Trebuie să învăț engleză.
Nu trebuia să traduc asta.
Ascult-o pe mama ta. Ea știe mai bine.
Pentru a învăța engleza, avansul e de 599 dolari,
plus 12 rate lunare de 86 de dolari,
adică dobânda de 22%.
Asimilarea e costisitoare.
Dar nici un ban n-a fost irosit.
Mâncare.
- Acum învăț engleză. - Acum învăț engleză.
- Vă rog, repetați. - Vă rog, repetați.
- Gât. - Gât.
- Nas. - Nas.
Hai!
E vară,
- ...iarnă... - ...iarnă...
- ...primăvară. - ...primăvară.
Soare.
- Însorit. - Însorit.
- Nu. - Mai multe.
- Mai multe.
- Încă o dată. - Mai multe.
Bine. Mai multe.
- Prea multe. - Prea multe.
Da. Prea multe.
Vedem un film în seara asta?
Te gândești la unul anume?
Mi-a plăcut trilogia Star Wars,
de domnul George Lucas.
Felicitări, John!
Popularitatea restaurantului crește.
Scuze.
Să nu mai răspundem la telefon? Avem rezervări pentru patru luni.
Nu.
Vreau să primim și clienți fără rezervări. Vreau să fim restaurantul cartierului.
- Șmecheria e să nu te schimbi. - Imposibil, John. Ar fi revolte.
Să auzi cât de disperați sunt!
E cea mai frumoasă perioadă din viața ta.
Da, inclusiv ora 5:30.
Știu. Puteți aștepta o clipă?
Servim întreg meniul și la bar.
Și unde stau cei care așteaptă mese? Nu ține, John.
- Fă asta pentru mine. - Nu se poate.
Fă asta pentru mine sau îmi dau foc la păr și mă iau la pumni!
Da, ai dreptate.
A fost o metodă neobișnuită de a mă face înțeles.
Telefonul!
- E Mike. - Super.
Acum ies pe ușă. Bine. Mulțumesc.
Excelent. Mulțumesc.
Mulțumesc că m-ai adus acasă,
dar nu era nevoie.
Bine, da.
Patru stele și n-am fost niciodată mai nefericit.
Sus. Da.
Are în față un obstacol incredibil.
Nu știu ce să port la petrecere.
Îmi iau pantaloni.
Vrei să porți pantaloni?
Ce porți la petrecere?
Cine e mereu alături de tine la 2:30 noaptea? Chum.
Fă ceva cu Chum. O să faci întindere.
Nu mai dormi deloc?
Cu cât repeți mai des, cu atât înveți mai bine.
Flor, e fantastic!
- Nu. - Da.
Parcă sunt un copil de doi ani.
Am terminat.
Nu, mai departe, până termini.
Soția ta a ieșit.
- A spus unde? - Nu.
Îmi pare rău.
Ascultă, ea...
Am uitat că iese. Nu face pe deșteapta.
Îmi pare rău.
Noi doi
comunicăm prin scuze,
așa că îmi pare rău. Ar trebui să fiu biciuit.
Bătut cu pietre. A trecut ceva vreme.
Am vrut să spun să nu faci pe isteața,
nu pe deșteapta.
Nu fi drăguță.
Nu fi sensibilă.
Nu fi minunată.
Sunt prea aproape. Îmi cer scuze.
Am vrut să zic: "Bună, Flor."
Noapte bună, Flor.
Serialul pe care-l urmărești o să aibă mare succes.
Amice, vrei să...
Du-te, Chum. Nu!
Du-te la el!
Chiar mă iubești. Mă întrebam.
Și ce voiam să spun eu? Am dreptate, nu?
Cristina a citit deja
toate cărțile de pe lista de lecturi suplimentare a lui Bernice.
Și e cu doi ani mai mică.
Îți dai seama cum ar fi dacă ar merge la școala lui Bernice?
Cred că i-aș putea obține o bursă. Îmi sunt datori.
Vorbește cu Flor.
Da, pentru că e deschisă la noutăți.
Unde te duci?
Ies.
E toată... În fine, probabil că o să fiu...
Celularul n-o să meargă, așa că vorbim mai târziu.
Nu-mi găsesc cheile.
Bună dimineața, domnișoară Folsom.
- Deborah. - Arlene, ce surpriză!
Ea e Cristina, fata pe care ți-am lăudat-o.
Ea e Arlene Folsom, directoarea școlii.
- Bună ziua! - Îmi pare bine, domnișoară Folsom.
- Vrei să-ți prezint școala? - Serios?
Super!
E superbă, nu-i așa?
E hispanică.
Am dat peste directoarea școlii și Cristina a făcut-o praf.
Eu n-am avut nici un amestec.
Din întâmplare, bursa
valorează 20.000 de dolari și de mâine încep înscrierile.
E prea departe de casa mea.
Te-ai putea muta în oraș, cu noi.
Niciodată, mulțumesc.
Bine.
Apropo, se spune "nu, mulțumesc".
Mama a fost victima manipulării.
Te rog, Doamne,
e cea mai importantă rugăciune din viața mea.
E vorba de educația mea. De sănătatea creierului meu.
Te rog, intră în inima mamei mele.
Fă-o să înțeleagă ce înseamnă școala.
- Bună, Flor. - Bună.
Vrei niște vin?
Nu, mulțumesc, Evelyn.
- Ce mai faci? - Bună!
Tocmai plecam.
Ce? Bine.
- Bietul de tine. - Ce?
Nimeni n-a remarcat.
Flor?
Mulțumesc că nu m-ai judecat niciodată.
Te iubesc. Iubesc pe toată lumea. Asta mă omoară.
Putem sta de vorbă?
Cu mine?
Tocmai am vorbit cu Deborah.
O să se întoarcă în curând, dacă vrei să discuți ceva.
Trebuie să vorbim serios.
- Nu. - Nu! Sigur.
Sigur, îmi cer scuze.
- Afară? - Bine.
M-ai speriat un pic.
Ne mai oprim? Întrebam și eu.
Ai aflat de Cristina și de școala particulară?
Asta era.
- Au reușit. - Nu știu ce să fac.
Nu mă întreba pe mine. Eu îmi fac griji pentru copilul meu.
O trimit acasă speriată, mai ales din cauza geometriei.
Știi cum e Bernice. Într-o lume normală,
școala ar trebui să-i spună cât de grozavă e, nu?
Nu-ți face griji pentru ea.
Nimic n-o să-i schimbe sufletul.
Mulțumesc.
Dar
mă bucur să aud pe altcineva spunând-o cu voce tare.
E greu de explicat.
Iartă-mă. Te-am adus aici și...
- Am exagerat, nu? - Nu!
Ai dreptul să-ți faci griji. Asta e meseria, astea sunt deciziile.
E normal să-ți faci griji pentru copii.
Și cum tu ești cu capul pe umeri, asta te poate înnebuni.
Îmi pare rău pentru tine.
Dacă te crezi la răscruce, ai dreptate.
Acolo ești.
Aș vrea să te pot ajuta mai mult.
N-am cunoscut pe nimeni care să se poată pune în locul meu ca tine.
Cum ai ajuns așa?
Nu știu.
Nu mai sta în vânt! Ia loc!
N-am vrut să... Voiam să te ajut.
Trebuie să fie greu să fii văduvă, să te descurci singură.
De ce crezi că sunt văduvă?
Am presupus
că numai așa te-ar putea părăsi un bărbat.
Bine.
O lași să se ducă?
Nu știu.
Dacă accept, o să se întâmple următoarele.
Ori o să pară ciudată.
Da.
Sau va ajunge ca ei.
Asta am gândit și eu când fata mea s-a dus acolo.
Dacă ai de ales, preferi să pară ciudată, nu?
Normal.
Mulțumesc. Noapte bună! Mă duc să mă culc.
Faptul că vorbești engleză e...
- Ce? - Nimic.
Îmi pare bine că te-am cunoscut.
Uite-i!
Ați ajuns la timp. Îmi făceam griji.
Ți-am luat cărțile ieri.
Le-am pus într-una din gențile vechi ale lui Bernice.
Mulțumesc. O să fie o școală grozavă.
Îmi dau seama după greutate.
I-am luat un cadou pentru prima zi la o școală nouă.
Ceva din partea mea și a lui Bernie.
E în regulă, nu? E o zi mare.
Ce i-am luat?
Stai!
- Vine. - Așteaptă.
E din partea tuturor. Și a mamei tale.
Nu e de la mine.
Să mergem, să nu întârziați.
Mulțumesc mult pentru șansa asta.
Și pentru tot.
Să aveți un an bun, fetelor!
E grozav!
Trec pe stânga!
Nici o stânga.
Ești rapidă. Ia-o mai ușor.
Am făcut atletism. Ai grijă!
Îmi aduc masa.
Pa!
Te iubesc pentru că te străduiești.
Când oamenii stau sub un acoperiș, se formează o mică societate,
materia primă a cărților,
stăpâni și servitori legați fără să știe,
iar când lucrurile merg prost,
apar traume.
La dorința doamnei Clasky, mi-am invitat două prietene la ei
deși eram așteptată acasă.
Monica tocmai reușise să-și aducă mama din Mexic
și mama mea dădea o petrecere.
Flor? Sunt Deb.
Iartă-mă că te sun atât de târziu.
Fetele încă învață, iar eu trebuie să ies.
Știu că am promis că o aduc,
așa că dacă vrei să le iau de la teme,
facem cum vrei.
Să mă gândesc.
Bine, gândește-te.
Flor, dacă ești obosită
sau vrei să te distrezi,
las-o să doarmă aici. Ți-o aduc eu dimineață.
Gândește-te și sună-mă. Pa!
Stai! Trebuie să vorbim, scumpo.
"Scumpo"? Nu acum, mamă.
E foarte târziu. Te-am căutat peste tot.
Ai grijă de copii. Ai numărul meu secret de celular.
Lasă-mă să vorbesc.
- Ești amețită? - M-am lăsat de băut de câteva săptămâni.
Da. Nimeni n-a remarcat.
De unde rezultă că m-am controlat destul de bine ca bețivă.
Dar a fost nevoie de mine și m-am lăsat,
așa că pot să spun un lucru?
- Da, mamă, te rog. - Mulțumesc.
Deborah, o să-ți pierzi soțul,
dacă nu încetezi cu ce faci acum.
N-o să mai găsești unul atât de bun.
O să fie doar bărbați ieftini și superficiali,
lipsiți de căldură sufletească.
Poate că pe vremuri te mulțumeai cu chestiile de suprafață,
dar ai fost răsfățată de un om bun.
Dacă nu acționezi rapid,
o să te alegi cu o soartă oribilă,
o viață ce nu se va putea îndrepta,
pentru că deja a început să fie disperată și stupidă.
Asta e tot. Condu cu grijă.
Nu mai e cafea. S-a terminat pentru mine.
Ai reușit iar, mamă. M-ai făcut să mă urăsc.
Mereu m-am putut baza pe asta.
În ultimul timp, părerea ta proastă despre tine e doar obiectivitate.
Stai puțin!
- Ce naiba se întâmplă? - Nimic.
Pot să te implor să nu intri acolo?
- Unde ești? - Aici.
Ce e?
Stai acolo, John.
Ce?
Am înțeles ce am de făcut, dar trebuie să-mi adun curajul.
Chiar e nevoie să o spui pe tonul ăsta înfricoșător?
Nu poți s-o spui direct?
Nu e atât de ușor.
E vorba de mine. Putem discuta.
- Sper. - Bine. Nu plânge.
Sau plângi. Iartă-mă!
Ce e?
Mă văd cu alt bărbat de 11 săptămâni.
Nu însemna nimic, i-am pus capăt în seara asta.
La început, studiam piața imobiliară, apoi
am devenit nesigură, am început să caut confirmări ridicole.
Stai!
Nu înțeleg ce vrei să spui.
Nu poți să vorbești întruna
și să-mi ceri să te urmăresc când începi cum ai făcut-o tu.
Ce ai auzit?
Că s-a crăpat planeta.
A fost gălăgios.
Chiar am un zgomot în cap. Nu glumesc.
L-am cunoscut...
Dacă vorbești așa repede, nu te aud.
Îmi trec multe prin cap acum.
Ai spus dacă te-ai culcat cu el?
Nu, am vorbit doar despre flirt. De fapt...
Ai spus dacă ai făcut sex cu altcineva?
Nu înțeleg cuvintele, trebuie să mă ajuți.
Am încercat să-ți explic că în primele 10 săptămâni...
Încă n-ai spus-o, nu?
- Ăsta e modul tău... - Da, e modul meu!
Așa te întreb dacă...
După ce te întreb...
Lasă-mă o secundă.
Încerc să înțeleg dacă există o metodă de a evita aflarea veștii.
Nu. Fir-ar să fie!
Nu există.
Continuă!
- Vreau un răspuns scurt. Ai făcut... - Da.
Serios?
Am decis să-ți răspund la toate întrebările.
O să-ți răspund la absolut tot.
Ce alte întrebări aș mai putea pune?
Chiar ești atât de drăguț pe lângă mine?
Nu ridici ștacheta prea sus.
John, așteaptă, te rog.
Dacă stai să afli ce anume s-a întâmplat,
poți să faci tot ce vrei.
Dar lasă-mă să-ți spun tot.
E doar Flor.
Flor, ce cauți aici?
Îmi vreau fiica.
Vreau să vorbesc cu doamna Clasky.
Vreau să demisionez.
Nu cred că poți face asta acum.
Trebuie.
Mi-am asumat riscul de a-ți spune pentru că vreau să ne fie bine.
Vreau să fim apropiați.
Nu vreau să crezi că e o nebunie să mă iubești.
Ce cred eu că trebuie să facem e să stăm de vorbă.
Să vorbim până leșinăm.
Să vorbim până ne săturăm unul de altul și nu mai avem altceva de făcut
decât să facem primul pas spre ieșirea din iad.
Să nu plecăm de aici până nu auzi
și nu spui tot. Te rog!
Iartă-mă, ce-ai spus?
John? Nu m-ai auzit?
Eu trebuie să plec. Poți să vorbești. Stai acolo!
Nu cred că vrei s-o trezești
când ești atât de supărată și celelalte fete sunt acolo.
Ce faci? Unde te duci?
Plec. În cele din urmă...
Și eu. Te conduc.
- Nu. - E în regulă, nu mă deranjează.
Dacă nu știi de ce te refuz,
- lasă-mă să-ți spun motivul. - Nu-ți face griji!
Nu știi că eu...
Trebuie să plec de aici. Imediat.
Du-te!
Cu bine, Chum!
- La revedere! - Stai. Te conduc.
Nu. De ce?
Pentru că altfel o să-mi fac griji toată noaptea. N-am nevoie de asta acum.
Hai, urcă în mașină!
John!
- Îmi dau demisia. - Eu îmi dau demisia!
Cred că trebuia să spun asta altcuiva. Îmi cer scuze.
- Îmi pare foarte rău. - Uite stația de autobuz.
- Pa! - Stai, nu pleca!
Ești dispusă să o mai arzi cu mine o vreme?
- Vrei să o arzi cu mine? - Da.
- Atunci trebuie să te întreb... - Ce?
Ce înseamnă "s-o arzi"?
Înseamnă
să vizitezi.
Bine.
Nu ți-am văzut niciodată restaurantul.
Perfect!
O să-ți gătesc.
Te rog!
Mă bucur să te pot vizita.
Dacă tocmai mi-aș fi dat demisia
și n-aș mai fi vorbit cu tine,
ar fi fost
un păcat.
Înțelegi?
Da.
Mâna e singura parte normală din mine. Restul corpului vrea să sară de pe o stâncă.
Asta e tot, deocamdată. Mi-am depășit recordul de delicatețe.
- Nu înțeleg. - E vina mea, n-am nici o logică.
Dar pot să te hrănesc.
- Vrei să bei ceva? - Nu.
Stai! Nici tu n-ar trebui să bei.
Atunci, scuză-mă, pentru că
dacă aș avea cele necesare, mi-aș băga vodcă în vene.
Mi se părea important să fim amândoi cu mintea limpede.
E foarte bine.
N-ai întrebat de ce.
Ca să nu ne lăsăm amețiți, nu?
Nici eu n-o puteam spune mai bine.
Să începem!
Foarte frumos.
Mai spune-mi o dată de ce nu pot să-l sun pe celular.
Pe lângă faptul că l-a închis?
- Da. - După 40 de mesaje, pari disperată.
- Mamă, te bucuri de asta. - Nu.
Nu așa cum ai crede tu.
Te bucuri? Iisuse!
Mă bucur că-i sunt de folos fiicei mele.
Mă bucur că știu ce sfaturi să-ți dau
și mă bucură miracolul că ești atât de dezorientată,
încât accepți orice îți spun.
Ce?
Vreau să-ți spun ceva despre noi două.
- Nu e nevoie. - Dar vreau s-o fac.
- Bine? - Mulțumesc.
Ai fost o femeie alcoolică și extrem de promiscuă
în copilăria mea, așa că din cauza ta am problemele astea.
E vina ta.
Aveam nevoie de momentul ăsta, ca să putem clădi o relație.
Ai dreptate, dragă.
Dar lecțiile vieții mele îți sunt de folos acum.
Gata.
Mă tot gândesc că ar trebui să-ți spun ce am pățit în seara asta.
Dar nu vreau să stric nimic.
O să-mi amintesc toate gusturile veșnic.
Mă bucur că ți-a plăcut.
E extraordinar să te pot urmări.
Dacă tu simți ceva, gândește-te prin ce trec eu.
Uită ce-am spus. N-ai nevoie să auzi cum cineva te laudă pentru frumusețea ta.
Nu fi nebun! Spune-mi toate amănuntele.
Bine.
Ar trebui să boteze un sex după tine. Nu e de ajuns să mă uit la tine.
Holbatul e singurul lucru logic.
Și încerc să nu clipesc, ca să nu-mi scape ceva.
Și toate astea, iar tu ești tu însăți.
Adică...
Iartă-mă!
Dar ești incredibil de frumoasă.
Atât de frumoasă, încât aș vrea să mă mai uit la tine
înainte să terminăm aici.
Repede, te rog.
- Nu pot. Nu putem. - Știu.
Nu putem face ceva care să ne ofere satisfacție sau eliberare.
Dar tot mă simt bine.
Mama s-a referit deseori la acea noapte de la restaurant
ca fiind discuția vieții ei.
De la noaptea aceea de pe plajă,
dacă știam că ești într-o cameră, nu mai intrăm acolo.
Când te auzeam venind, plecam.
De asta nu ne-am prea văzut în ultimul timp.
De ce e totul atât de confuz?
Nici mintea ta n-are stare?
Mintea mea s-a evaporat.
E destul de plăcut.
Ca și cum ai fi fericit?
Da.
Crezi că o să dureze?
- Glumeam. - Înțeleg ce vrei să spui.
Eu nu înțeleg.
Se face târziu.
Responsabilitățile
ți-au pătruns în creier.
Nu ascunde asta de mine.
- Te rog! - Da.
Mulțumesc. Ai dreptate.
N-o ascund. Ești grozavă.
Și tu.
Nu.
Nu poți risca anumite greșeli atunci când ai copii.
Te rog!
- Ești gata să plecăm? - Nu.
Stai locului o secundă!
După ce o să atingem podeaua, o să-mi recuperez prea mult din creier.
Nu te grăbi așa de tare!
Podeaua o să ne mănânce de vii.
- Te iubesc! - Ce?
Pentru că am fost...
Doamne, el e! Trebuie să-mi spună tot.
- Nu. - Ba da.
Nu, stai.
Știi că acum
ești cel mai mare dușman al tău?
Că nu poți avea încredere în nici un gând care-ți trece prin cap?
Ai încredere în mine
și dă-ți voie să-i spui un singur lucru.
Unul singur.
"Mă bucur că te-ai întors."
- Ce? - Da.
Dar trebuie să știu dacă a atins-o.
Unde a atins-o, cum a atins-o,
cum s-a simțit după aceea, dacă s-au ținut de mână
când au plecat.
Spune doar cuvintele astea, dacă vrei să ai vreo șansă.
- Și acum... - Te duci la el.
- Iisuse, trebuie să mă machiez? - Ai nevoie de un furtun.
Dar nu ai timp. E mai bine că arăți așa.
E ceva sincer. Îți prinde bine.
- Mulțumesc, mamă. - Scumpa mea!
Nu e cel mai rău lucru din lume să descoperi că-ți iubești soțul.
E târziu, Deborah.
Voiam să spun doar...
Nu pot dormi sus, cu tine. Nu acum.
Mă bucur că te-ai întors.
- Mă bucur. - Bine.
Mamă?
Am terminat pe seara asta, Deb.
Nu cred că mai putem face nimic.
Eu sunt, tată.
Ce e, iubito?
Voiam să văd dacă te-ai întors și dacă e totul în regulă.
E în regulă.
De ce?
Mama a plâns șase ore, iar bunica a stat cu ea,
spunând de obicei: "O să se întoarcă."
Îmi pare rău că ai avut o asemenea noapte.
E bine că-mi fac griji pentru ceva real,
nu pentru prostiile care mă preocupă de obicei.
Cum ar fi?
Supraviețuirea?
Ce?
De unde ai scos-o și pe asta?
Ești fantastică, Bernie. Te iubesc.
- Te iubesc. - Știu.
Nu că aș fi fantastică, doar...
- Somn ușor! - Stai! Ce?
Scumpo!
Și eu.
Cântă-i bunicii.
Mamă, putem să nu plecăm imediat?
Nu.
Lasă-mă să-ți explic, te rog.
Nu, trebuie să ne luăm la revedere.
Bernice mă lasă să-i folosesc computerul. E pentru școală.
- Pentru școală. Ascultă-mă! - Eu nu mai lucrez aici.
Nu e corect.
Nu-mi poți face asta.
- Trebuie să ies? - Nu, Georgie. Rămâi.
Ești un băiețel minunat.
Fii cuminte, așa cum ești tu.
Mulțumesc mult.
- Nu pot să cred că n-ai ieșit. - Flor mi-a spus.
Nu vreau să te uzi.
- Udă-mă! - Mulțumesc.
- Ești incredibilă! - Mulțumesc.
Ești o frumusețe.
Hai!
E ultima șansă să mai iau ceva de la tine.
Îmi pare rău că ești tristă, dar putea să fie mult mai rău.
Du-te sus și ia-ți la revedere de la Deborah.
Vin.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Eu îmi trăiesc viața pentru mine.
Tu trăiești pentru fiica ta.
Nimic nu merge.
Mulțumesc, Evelyn.
- Plecăm de tot. - Nu-i nimic.
- Nu ne mai întoarcem! - Nu-i nimic.
O să ne mai vedem la școală. Haide!
O să fiu cu ochii pe tine.
Haide! Nu!
Am niște lucruri grozave pentru tine. Vrei un computer?
Te așteptam aici.
Pot să vă duc cu mașina?
Dumnezeu să-l binecuvânteze pe omul care te înțelege.
- Să le păstreze. Amintiri. - Nu.
La revedere, domnule Clasky!
Îmi pare rău că n-o să ne mai vedem la fel de des.
Da.
Pot să dorm la familia Clasky când stau mai mult la școală?
La scurt timp după ce-am plecat,
mama m-a informat de altă decizie pe care a luat-o.
Nu aveam să mai merg la școala particulară.
Nu!
Nu-mi poți face asta!
Ai stricat tot.
Mi-ai distrus viața! Ai stricat tot.
N-o să te iert niciodată.
N-o să fie în regulă niciodată. Greșești!
Exact de asta mă temeam.
N-o să te pot ierta niciodată!
Am o bursă! Nimeni nu renunță la așa ceva!
Cei doi kilometri străbătuți de la familia Clasky până în stație
au fost cel mai lung drum pe care l-am făcut.
Îmi jignisem mama în public.
Dar ea n-a reacționat.
Momentul culminant a fost declanșat
de folosirea unei expresii americane.
Nu acum. Am nevoie de spațiu.
Nu vreau nici un spațiu între noi!
În mijlocul confruntării, a descoperit limpezime.
Și-a exprimat regretul că a trebuit să-mi ceară
să-mi pun întrebări existențiale la o vârstă atât de fragedă.
Apoi, m-a întrebat.
"Asta vrei pentru tine,"
"să devii cineva atât de diferit"
"de mine?"
Am fost copleșită
de încurajarea dumneavoastră de a trimite o cerere de admitere la universitate
și de lista burselor care-mi sunt puse la dispoziție.
Așa cum sper că reiese din eseu,
acceptarea dumneavoastră, deși m-ar bucura,
nu mă va defini.
Identitatea mea se bazează
cu mulțumire pe un singur lucru:
Sunt fiica mamei mele.
Mulțumesc. Cristina Moreno.
Subtitrarea: DVD Retail
Revizuire: muLineZu